GEO OLTEANU (n.11.11.1927 - m.17.06.2010)

GEO OLTEANU

(n.11.11.1927 – m.17.06.2010)

Născut în comuna Ungureni, judeţul Dâmboviţa; decedat la Ploieşti.

A absolvit Şcoala Medie Tehnică de Metalurgie din Câmpina (1950) şi Facultatea de Maşini şi Utilaj Petrolier, Secţia Rafinării, la Institutul de Petrol şi Gaze Bucureşti (1954).

A lucrat la Combinatul Petrochimic Brazi, ocupând funcţii până la aceea de inginer-şef. A lucrat mai mulţi ani pe şantierele româneşti din străinătate, în India (rafinăria Gauhati, în anii 60’) şi Iran (rafinăria Şiraz, în anii 70’).

După pensionare a mai lucrat o perioadă la Trustul de Construcţii Industriale Ploieşti.

Membru al Clubului Epigramiştilor „Cincinat Pavelescu”, din Bucureşti, al Societăţii Scriitorilor „Costache Negri”, din Galaţi, Filiala Ploieşti, membru şi vicepreşedinte al Uniunii Epigramiştilor din România, membru fondator şi preşedinte al Cenaclului „Intercity” (1995). Poet, eseist şi epigramist, apare în numeroase publicaţii de gen, semnând şi cu pseudonime: Leontău, Spinus, Teodora Onula, Guţă Leca, Nae Teologu, Colţ Alb, Neagu Otelo, primind mai multe premii pentru creaţiile sale. Fost redactor-şef la revistele „Cacealmaua” şi „Rezon”.

A tradus şi publicat „Rubaiyate de Omar Khayyam” (2004), a publicat patru volume de versuri, precum şi: „Focuri bengale” (epigrame, 1997), „Studii şi eseuri despre epigramă” (2001), „Ştanţe” (sonete şi rondeluri, 2001), „Şcoala de ciobani” (proză scurtă, 2007), „Prăjituri cu piper” (fabule şi poezii umoristice, 2008), „Urme pe nisip” (epigrame şi aforisme, 2009). Inclus în peste 50 de volume colective de epigramă.

VIOREL MARTIN

OBÂRŞIE

De vă-ntrebaţi de stirpea mea,

Aflaţi acuma de la mine,

Că eu sunt un oltean sadea:

Mă trag din Banul Mărăcine.

NUMAI SEARA

Cu femeia, mi se pare,

Mult mai dulce ne-ar fi viaţa,

Numai seara de-ar apare

Şi-ar dispare dimineaţa.

SOACRA DESPRE PROASPĂTUL GINERE

Se crede zmeu, dar n-are bani,

Frumos nu e, maşină n-are

Şi-a mai pierdut şi patru ani

Cu… studii universitare.

ECHILIBRU

De-ar fi doar genii pe pământ

Şi n-ar mai fi şi proşti destui,

Eu, sincer spun, mă înspăimânt,

Că n-ar fi loc pentru statui.

FILOSOFIA VIEŢII

Poţi merge singur pân’ la Polul Nord,

Poţi inventa ce nimeni nu visase,

De-ar fi şi cei din juru-ţi de acord,

Nu să te-ajute, ci doar să te lase…

MĂRTURISIREA UNUI POET DE AZI

„Eu sunt poet de primul rang, să ştii,

Şi-aşa voi fi întotdeauna.

Am scris treizeci de cărţi de poezii,

Iar bietul Eminescu… numai una”.

MUSCA

De-i flămândă sau sătulă,

S-o privim admirativ:

Când se-aşează pe căciulă,

E un mare detectiv!

BARMANII

Să nu mai înjurăm barmanii!

Le curgă banii râu în pungă,

Că ei ne prelungiră anii

Cu vinul lor de… apă-lungă.

DIPLOMAŢIA

Arta de-a-nveli minciuna

În găteală şi polei

Şi-a ascunde totdeauna

Adevărurile ei.

INTEGRAREA ROMÂNIEI

Cei din Apus, cum lesne se constată,

Lucrează numai după antiteze.

Ei vor şi România integrată,

Dar mai întâi să se dezintegreze.

ROMÂNIA AZI

Azi dacă stăm s-analizăm

Cum merge treaba pe la noi,

Tot după Lenin ne ghidăm:

Un pas ’nainte, doi ’napoi.

UNDE DAI ŞI UNDE CRAPĂ

Pe-un şef corupt l-am demascat;

Ce lovitură! Ce tapaj!

De-atunci sunt eu remunerat

Cu ajutorul de şomaj.

DESPRE CĂDERI

Cea de damă-i preferată,

Dacă stau ca să discern,

Dar e mult apreciată

Şi căderea de guvern.

UNUI COLEG CARE URMEAZĂ A DOUA FACULTATE

Am pentru dânsul toată stima,

Dar lumea n-a-ncetat să spună:

„Mai bine repeta pe prima,

Măcar să aibă una bună!”

MEDICUL ŞI POPA

Dacă-i dai mai acătării,

Ca şi popa te slujeşte;

Despre partea vindecării

Însă… „Doamne miluieşte!”

RECLAMA TV CU MÂNCARE PENTRU CÂINI

Nu ştiu pe câţi interesează

Când o privesc, dar ce să-i faci?!

Ştiu doar atât: că salivează

Cinci milioane de săraci.

UNEI COCHETE

După cum ni se relevă

N-a ajuns la măritat,

Dar de când era elevă

Tot mereu a exersat.

DILEMĂ

La mare-l concepu şi nu se teme

De gura lumii plină de venin,

E în dilemă însă cum să-l cheme:

Pierre, Giuseppe, Uve sau Marin?

UNUI SUGAR, LA PRIMA ANIVERSARE

Nu i s-a uscat buricul,

Dar e vesel şi sprinţar,

Că l-a sărutat tăticul

Şi mămica, prin ziar.

VERBE AUXILIARE

Mi-a spus o doamnă, într-o zi,

Cât am pierdut în viaţa mea,

Că ştiu un singur verb, „a fi”,

Şi nu ştiu verbul „a avea”.

LA NUNTA UNUI PENSIONAR

Nunta lui s-a-nregistrat

Printre nunţile celebre,

C-a avut şi-un invitat

De la „Pompele funebre”!

TURCII

De mult, în vremi îndepărtate,

Furau româncele din sate,

Acum vrăjite de un ghiul

Merg singure la Istanbul.

ÎNGRIJORARE

Lumea a intrat în vrie,

Nu ştiu ce-o mai fi de noi,

Nemţii fac negustorie,

Iar evreii fac război.

CONFRAŢILOR, LA MOARTEA MEA

Acum, când zac într-un sicriu,

Ce-aveţi în cap, cam bănuiesc:

Vă bucuraţi că nu mai scriu…

Şi eu, că nu vă mai citesc.

Contents